Мистецька спадщина Михайлівського Золотоверхого собору та сучасність - Коренюк, Юрій; Шалінський, Ігор (Науковий журнал ХУДОЖНЯ КУЛЬТУРА. АКТУАЛЬНІ ПРОБЛЕМИ, 2025)
У лютому 1934 року Політбюро ЦККП(б)У прийняло постанову про будівництво уКиєві урядових установ у зв’язку з перенесенням столиці УСРР з Харкова доКиєва. Для звільнення площі під будівництво постановили знести Михайлівський Золотоверхий монастир з його собором (1108–1113). Перед знесенням Михайлівського Золотоверхого собору його мозаїки і фрески зняли зі стін, й одразуж Державна Третьяковська галерея в Москві задекларувала бажання одержати частку цих пам’яток, однак ізКиєва отримала відмову. 1937 року уКиєві відкрили експозицію Державного українського музею, з відділом мистецтва Київської Русі, в якому були виставлені михайлівські мозаїки і фрески. Тогож року першого директора Українського музею репресували, а в наступному році частину михайлівських пам’яток з Українського музею відправили до Москви на тимчасову виставку, але після їїзакриття усі їх передали Третьяковській галереї. Під час Другої світової війни майже всі михайлівські фрески і невеликі мозаїчні фрагменти, які лишилися вКиєві, вивезли до Німеччини. Після війни доКиєва повернули лише частину вивезених фресок, іншу частину розподілили міжмузеями Новгорода іЛенінграда. Наприкінці 1990‐хзініціативи України було створено двосторонню комісію українських і російських експертів із реституції в Україну мистецької спадщини Михайлівського Золотоверхого собору, яка перебувала в музеях Російської Федерації. У 2001–2004 роках комісія повернула в Україну групу фресок із Державного Ермітажу вСанкт-Петербурзі. Після цього комісія роботу припинила.